Filmen "Dogville", fortalt i ni kapitler og en prolog.
Prolog, som introducerer os til byen og dens indbyggere.
Dette er den sørgelige historie om byen Dogville.
Dogville lå i Rocky Mountains i USA.
Heroppe, hvor vejen sluttede ved indgangen til den forladte sølvmine.
Dogvilles beboere var gode, ærlige folk, og de var glade for deres by.
Hovedgaden var for længe siden blevet døbt Elm Street, -
- selvom der ikke var skyggen af et elmetræ, -
- men beboerne så ingen grund til at ændre noget.
Husene var ret faldefærdige, faktisk lignede de skure.
Toms hus var det pæneste og kunne næsten kaldes præsentabelt.
Den eftermiddag spillede radioen stille. På sine gamle dage -
- havde Thomas Edison senior fået smag for musik i den lettere genre.
Mine damer og herrer: De Forenede Staters præsident.
Tom, gør mig en tjeneste... Radioen?
Fordi du kunne risikere at høre noget nyttigt?
Jeg troede, det var derfor, vi havde fået radio?
Jeg man jo hvile mig, ved du. Hån mig bare.
Toms far havde været læge og fik nu en mindre pension, -
- så det var ingen katastrofe, at Tom drev rundt uden at lave noget.
Tom var forfatter. I hvert fald ifølge ham selv.
Indtil videre begrænsede hans forfatterskab sig til ordene -
- 'stort' og 'småt', efterfulgt af et spørgsmålstegn, -
- men ikke desto mindre omhyggeligt arkiveret i hans chatol.
Farvel, far.
Godaften, master Tom. - Godaften, "master" Olivia.
Glem nu ikke mødet i morgen. - Nej, da.
For at trække tiden ud, før han gik i gang med sit forfatterskab, -
- havde Tom fundet på at holde moralske vækkelsesmøder -
- til byens eget bedste.
Hej, unger. - Hej, Tom.
Godaften, Chuck. Kommer du til mødet i morgen?
Jeg klarer mig uden din præken, men du kender Vera.
Hun gav mig ikke et øjebliks fred, før jeg sagde ja.
Hvem har givet Moses det ben? Der er stadig kød På.
Det var Jason.
Har Jason givet køteren et kødben? Hvornår har vi sidst set kød?
Næste gang du smider mad væk, tager jeg din kniv fra dig.
Moses skal være sulten, så han kan holde vagt.
Holde vagt i Dogville? Hvad er der at stjæle her?
Det er onde tider. Snart kommer der nogen, der har mindre end os.
Nej, Tom havde travlt nok, selvom han strengt taget ikke skrev noget.
Hvis nogen skulle spørge, hvilken profession han havde, -
- ville Tom blot svare: "Minearbejde."
Tom sprængte sig ikke gennem sten, men ind til noget endnu hårdere, -
- nemlig den menneskelige sjæl, helt ind til der, hvor det funklede.
Hej, Martha. - Goddag, Tom.
Er bænkene klar?
Ja, de er klar. Men, Tom, hvis du skal bruge orglet, -
- skal jeg først bede om tilladelse.
Vi skal ikke bruge orglet. Man kan være åndelig uden at synge salmer.
Klokken er næsten syv. Glem nu ikke din klokke.
Jeg tror ikke, jorden har godt af al den riven og hakken, Mor Ginger.
Jorden gav liv til os alle.
Du skal ikke være fræk over for mig. Jeg river så meget, det passer mig.
Ja, og du ødelægger det hele. Jeg er enig med Tom.
Men mine tærter er gode, ikke sandt? - De er gode. Det indrømmer jeg.
Hvem har så ret? Dig eller mig? - Jeg tror ikke, det er så enkelt.
Der fik du den, Ginger! - Du kan ikke nære dig, hva', Gloria?
Hej, Ben! Jeg åbner porten! - Tak skal du have, Tom!
Går alt også ad helvede til i transportbranchen?
Du skal ikke gøre nar af transportbranchen.
Klokken var præcis syv, da Martha ringede med klokken, -
- og Tom skulle spille dam med sin barndomsven, Bill Henson.
Bill var dum og vidste det. For dum til at blive ingeniør, mente han.
Efter at have lyttet til rambukken, -
- der, ifølge Bill, funderede et nyt fængsel, -
- gik Tom hen til familien Henson -
- for at tildele Bill endnu et ydmygende nederlag.
Nogle ville mene, at muligheden for at møde Bills storesøster, Liz, -
- trak mere end dambrættet, og måske havde de ret.
Det var et faktum, at der i familien Hensons hus lå en anden horisont.
En horisont, lige så tillokkende som dén bag bjergene.
En horisont, afgrænset af Liz Hensons yppige former.
Et sødt og smerteligt, lokkende dyb.
Hej, Liz. - Skal du absolut komme hver dag?
Bare der kom en interessant person til en forandring.
Jeg er så ensom i den her by.
Jeg rejser, så snart jeg hører fra min forlovede.
så må du glo efter en anden pige.
Er Bill hjemme? - Er han ikke altid det?
Han læser, og jeg arbejder, selvom jeg er den klogeste.
Godaften, fru Henson. - Godaften, Tom.
Damtid, kære Bill!
Hvad var det?
Hørte du ikke klokken?
Bill prøvede som sædvanligt at undgå at skulle spille.
Han havde ikke rigtig forstået dét med møderne, påstod han.
måske skulle du lade dem være? - Nej.
Har de det ikke godt nok, som de har det?
Har de det godt?! Der er meget, det her land har glemt.
Jeg rusker op i folk med mine illustrationer.
Hvad vil du så illustrere med? - Jeg ved det ikke.
Hvis folk her har svært ved at tage imod, må vi tilbyde dem noget.
Noget håndgribeligt, som fx en gave.
Hvorfor skulle nogen give os en gave?
Det ved jeg ikke. Jeg må tænke lidt over det.
Vent...
Der mangler en brik... så kan vi ikke spille.
Min hjerne er skarp i aften.
Godnat, Bill.
Kapitel et, hvor Tom hører skud og møder Grace.
Selvom Tom havde prøvet at trække spillet ud, -
- havde han vundet meget hurtigt.
Det regnede og stormede, da Tom gik hjem gennem Elm Street.
Hvis Tom skulle bevise, at byens borgere ikke kunne tage imod, -
- matte han finde en illustration. En gave.
Bill havde ret i, at det ikke just havde regnet med gaver til byen.
Han var ikke i tvivl. Det var skud.
Rambukken i sumplandet lød slet ikke sådan.
Skuddene var kommet fra Canyon Road i retning af Georgetown.
Han lyttede længe efter flere skud, men der kom ikke flere.
Tom satte sig skuffet På "den gamle dames bænk" for at tænke.
For et øjeblik at fastholde fornemmelsen af fare.
Men der gik ikke lang tid, før hans tanker atter fløj frit i stormen.
De forvandlede sig til skrifter, romaner og store forsamlinger, -
- der lyttede til Tom, når han havde udgivet endnu et bind, -
- der revsede og lutrede folks sjæle.
Han så store mænd og forfattere falde hinanden om halsen, -
- fordi hans ord havde givet deres liv en ny dimension.
Det havde ikke været let.
Men ved sit dygtige arbejde med fortællingen var budskabet nået frem.
Og adspurgt om sin teknik, ville han kun sige ét enkelt ord:
"Illustration."
Tom kunne have ligget længere tid På bænken, -
- men endnu en usædvanlig lyd vækkede ham.
Det var Moses, der gøede.
Det var ikke usædvanligt i sig selv, men maden, den gøede På, var ny.
Dens gøen var ikke høj, men snarere en snerren, -
- som om faren var ganske nær og ikke bare en vaskebjørn eller ræv.
Som om hunden stod ansigt til ansigt med en anseelig styrke.
Hallo, De der!
Jeg ville ikke gå derop, hvis jeg var Dem!
Jeg kender bjerget, og jeg ville næppe slippe levende fra det.
Der er langt ned.
Er der en anden vej? - Ja.
Hvor?
Tilbage ad vejen ned til Georgetown.
Hvorfor vil De op På bjerget? Har det noget med skuddene at gøre?
Hjælp mig!
Her! Gem Dem inde i minen.
Hvor fører den her vej hen? - Ingen steder. Vejen slutter her.
Hvis De vil videre, man De tilbage via Georgetown. Det her er Dogville.
Dogville? Ja, det er klart. Sikke et åndssvagt navn.
Vi leder efter én. - Gør I? Hvem?
Chefen vil tale med dig.
Unge mand... - Ja, hr.?
Jeg leder efter en ung dame. Hun har måske forvildet sig herop.
Der man ikke ske hende noget. Hun er meget dyrebar for mig.
Ingen er kommet igennem Dogville. Moses ville have gøet.
Den er meget mistænksom over for fremmede.
Ja, det er meget klogt af Moses. Tag mit kort.
Hvis De skulle se en fremmed, så vær venlig at ringe.
Jeg er i stand til at betale Dem en betydelig findeløn.
Javel. Tak, hr.
Hør, var det Dem, der skød?
Nu er de kørt.
Kommer De så ud nu?
Vil De have en kop kaffe, inden De skal På bjergbestigning.
Det ville være dejligt.
Den smukke flygtning hed Grace.
Hun havde ikke valgt Dogville På et kort eller opsøgt byen for et besøg.
Alligevel følte Tom, at hun hørte til der.
Skal jeg tage kødbenet?
Hun kunne have skjult sin sårbarhed, -
- men hun havde overgivet sig helt til ham.
Som... Ja! En gave!
"Gavmildt. Meget gavmildt," tænkte Tom.
Skal De ikke spise?
De man være sulten... - Det kan jeg ikke!
Jeg fortjener ikke det brød. Jeg stjal det kødben!
Jeg har aldrig stjålet før. så nu må jeg straffe mig selv.
Jeg er oplært til arrogance, så nu man jeg opdrage På mig selv.
Det er muligt, det er bedst for Deres opdragelse, -
- men her i byen, i disse tider, -
- er det meget uhøfligt ikke at spise det, der bliver serveret.
Undskyld.
Hvem var mændene i bilen? Hvorfor ville de slå Dem ihjel?
Manden, der sad bag i bilen, er chefen. Jeg så hans ansigt.
Han gav mig sit telefonnummer. Jeg skulle ringe, hvis jeg så Dem.
Han tilbød Dem sikkert en stor dusør, hvis De angav mig.
Ja.
Hvor er Deres familie? - Jeg har ingen.
Jeg havde kun min far, -
- men gangsterne tog ham fra mig.
Hvad hvis jeg sagde, De kunne blive her?
Her? Selvom De mente det, ville det være umuligt.
Det er en lille by. Jeg må skjule mig. Folk vil stille spørgsmål.
måske gjorde det ikke noget, hvis de også ville hjælpe Dem.
Er alle her i byen som Dem?
Det er gode folk, ærlige folk. De har alle følt nøden selv.
Det er muligt, de siger nej, men det er besværet værd at spørge dem.
Men jeg har intet at tilbyde dem til gengæld.
Jo, jeg tror, De har meget at tilbyde Dogville.
At kalde stemningen under Toms foredrag begejstret -
- ville være en overdrivelse, men de var mødt op.
Tom havde frygtløst kastet sig ud i at illustrere -
- menneskets problem med at tage imod.
Emnet var oplagt, men dårligt gennemtænkt af den unge mand.
Tom skjulte sin manglende forberedelse -
- ved flittigt at bruge sin teknik med at lange ud i alle retninger.
Hans far kiggede sig skjult rundt, og da han fornemmede, -
- at forsamlingen ikke var helt tilfreds med kritikken, -
- måtte han foregribe protesterne.
Jeg er sikker på, du vil os det bedste, Tom, -
- men af alle byer har netop denne by et fint sammenhold.
Vi lever side om side, og jeg er en god menneskekender.
Helt ærligt, Tom! Hvorfor skulle vi herhen for at høre på dit sludder?
Tror du, du er filosofisk, eller hvad? - Observerende.
Doven, ville jeg sige.
Vi skovler sne sammen. - Sammen?!
Hver familie rydder sit eget stykke.
Tom har ret. Hvis vejene ikke bliver ryddet...
Tom, du må komme med et bedre argument.
Hele landet ville være bedre tjent med en større åbenhed.
Antyder du, at vi ikke ville hjælpe en nødstedt?
Det siger jeg ikke... - Vi er medmenneskelige.
...men måske ville vi aldrig finde ud af det.
Siden ingen er villige til at indrømme, vi har et problem, -
- vil jeg tillade mig at illustrere.
Jeg har ikke tænkt mig at bruge noget, der allerede er sket.
Nej, jeg vil bruge noget, der er nært forestående.
Efter at have skitseret hvad der var sket aftenen før -
- for de måbende beboere, -
- gik Tom ned til minen for at hente flygtningen.
må jeg præsentere Grace. Grace, dette er indbyggerne i Dogville.
Goddag. - Goddag.
Tom har fortalt os om Deres situation.
Jeg vil ikke bringe nogen i fare.
Hvorfor går De ikke bare til politiet? Det er deres arbejde.
Det er nok ikke nogen god idé. I transportbranchen...
Disse mænd har magtfulde forbindelser, også blandt politiet.
Skulle vi huse en flygtning, som gangstere vil have fat i?
Det ville kønt ud! - Rolig, Clara. Tænk på din astma.
Dogville er et godt sted at skjule sig.
Ja, den eneste vej hertil er Canyon Road.
Den kan let overvåges af Mor Gingers emsige kusine, -
- der bor tæt på afkørslen. Hun har en telefon.
Martha, du kunne ringe med klokken, hvis nogen kom.
Men jeg ringer jo timeslagene, hvad hvis folk bliver forvirrede?
Martha, selvfølgelig kan vi bruge vores klokke til at redde et liv.
Hvorfor skulle vi?
Fordi vi er medmenneskelige, Chuck. - Det er ikke det, jeg mener.
Hvordan ved vi, hun taler sandt?
Selvom de skød efter hende, gør det hende ikke nødvendigvis troværdig.
Han har ret.
Hvorfor skulle I stole på mig? - Jeg stoler på dig.
Tom, vi er ikke gangstere. Vi passer os selv.
Vi beder ikke om noget.
Endelig indrømmer I det!
Hvis vi bare kunne fjerne al tvivl om hendes udsagn -
- og lære hende at kende, så ville alle nok se bort fra risikoen.
Det kan I. Du sagde det selv: Ved at leve side om side med hende.
Far, hvor lang tid ville det tage dig at gennemskue hende?
En uge? To, måske? Vi kan vel godt give hende to uger?
Og hvis bare én af jer siger: "Ud!" efter to uger, -
- så lover jeg personligt at sende hende væk.
Hvis master Tom synes, det er det rigtige for os og for byen, -
- så er det nok for mig. Nok er han ung, men han har et godt hjerte, -
- og jeg har kendt det så længe, det har banket.
Der blev der ikke sagt mere ved mødet i missionshuset, -
- men man havde besluttet, -
- at flygtningen skulle have to uger.
Og man kunne se sig selv i spejlet og vide, -
- at man havde gjort, hvad man kunne og måske endda mere.
Samme eftermiddag tog Tom Grace med ned ad Elm Street -
- for at vise hende den by, han elskede.
Her bor Olivia og June. June er krøbling.
De bor her som et bevis på min fars frisind.
Chuck og Vera har syv børn, og de hader hinanden.
Familien Henson lever af at slibe kanterne af billige glas -
- for at fa dem til at se dyre ud.
Og her bor Jack McKay.
Alle ved, at Jack er blind, -
- men han tror, han kan skjule det ved aldrig at forlade sit hus.
Bens bil star i stalden. Han drikker -
- og går på bordel én gang om måneden og skammer sig over det.
Martha bestyrer missionshuset, indtil den nye præst kommer, -
- hvilket aldrig vil ske.
så er der Mor Ginger og Gloria tilbage.
De driver en meget dyr butik og udnytter det faktum, -
- at folk aldrig forlader byen.
Folk plejede at stemme, -
- men nu hvor det koster, hvad der svarer til en dagsløn her, -
- har de ikke behov længere.
De her grimme figurer siger mere om beboerne her end mange ord.
De har en sær made at vise Deres kærlighed til byen.
Det eneste, jeg ser, er en smuk, lille by -
- omgivet af storslåede bjerge.
En by, hvor folk har håb og drømme, -
- selv under de hårdeste betingelser.
Og syv små figurer. De er slet ikke grimme.
At kalde Dogville smuk var mildest talt originalt.
Grace så på de små figurer, -
- hun fa dage forinden ville have kaldt smagløse.
Pludselig så hun noget, -
- der bedst kunne beskrives som et svagt skift i lyset over Dogville.
De holder øje med Dem.
Imødekommenhed tager lidt tid herude.
Vi har to uger til at fa dem til at acceptere Dem.
De far det til at lyde som om, vi leger en leg.
Det er det også. Vi leger en leg.
Er dét at redde Deres liv ikke en leg værd?
Hvad skal jeg gøre?
Har De noget imod fysisk arbejde? - Nej.
Dogville har givet Dem to uger.
Nu er det Deres tur til at give.
Kapitel to, hvor Grace følger Toms plan og starter med fysisk arbejde.
Næste dag var en smuk dag i Dogville.
Bladene på Mor Gingers stikkelsbærbuske sprang ud, -
- selvom Tom havde tvivlet på hendes dyrkningsmetoder.
Men denne første forårsdag -
- skulle også være Graces første arbejdsdag nogensinde.
Hun skulle gå rundt i Dogville -
- og tilbyde at hjælpe én time om dagen i hvert hjem.
Undskyld...
Jeg vil gerne hjælpe. Er der noget, De behøver?
En karburator der ikke lækker...
Nej, lad mig tage den.
måske kunne jeg hjælpe til i Deres hjem?
Jeg har ikke et hjem. Bare en garage.
Landevejen er mit hjem. - så er jeg klar.
Olivia har et hjem...
Grace vil gerne hjælpe til i folks hjem.
Skal rengøringskonen have en rengøringskone?
Nu vrøvler du, Ben.
Hav en god dag! - I lige made. Vi ses senere.
Ben skulle til Georgetown med en sending glas, -
- som hr. Henson omhyggeligt havde renset for spor efter støbningen.
Grace gik ned ad gyden, -
- der smykkede sig med det eksotiske navn Glunen Street, -
- og bankede på hos den blinde, men alt for forfængelige, mand.
Ja?
Godmorgen, hr. McKay. Jeg hedder Grace.
Jeg tænkte, om jeg kunne hjælpe Dem med noget?
Det er meget pænt af Dem, men...
Jeg tænkte på Deres situation...
Hvilken situation hentyder De til?
De er...
De er... enlig.
Jeg har såmænd været enlig i mange ar.
Er der intet, jeg kan gøre? - Nej, desværre...
Har De nogensinde bemærket træspiret på missionshusets tag?
Klokken fem om eftermiddagen falder spirets skygge på Gingers butik, -
- lige midt i A'et i ordet ABENT -
- på skiltet, der hænger i vinduet.
måske fortæller det folk, at det er tid til at købe ind til aftensmaden.
Farvel, hr. McKay. - Farvel, Grace.
Samtalen med Jack McKay var symptomatisk for holdningen i byen:
- Reserveret, men venlig. Ikke uden nysgerrighed.
Jack McKay havde udtrykt sit nej kortfattet og præcist.
Martha matte ud i en lang enetale for at nå til den samme konklusion.
Ah, jamen, jeg ved slet ikke, hvad jeg skulle sætte Dem til.
Lidt senere stod Grace ved siden af Mor Gingers stikkelsbærbuske, -
- i et ikke særlig højt humør.
Hun vidste intet om stikkelsbær, -
- men havens orden tiltalte hende.
Det samme gjorde metalkæderne, der skulle skærme buskene, -
- hvis nogen valgte smutvejen til "den gamle dames bænk."
Grace tog sig sammen og gik hen mod butikken.
Goddag. - Goddag.
Vi har heller ikke brug for hjælp. Det ved Tom.
Det gør ikke noget, for jeg kan ingenting.
Jeg har ikke arbejdet en eneste dag i hele mit liv, så...
Det vil lindre, hvis De smører lidt aloe på Deres hænder.
Det er træulden. Jeg hader dem.
Jeg tror, jeg vil tage imod Deres rad.
De har de hvideste hænder, jeg nogensinde har set.
Her kommer Tom.
Hej, med jer. - Hej, Tom.
Hvordan går det så? - Ikke særlig godt, er jeg bange for.
Ingen har brug for hjælp. - Det tænkte jeg nok.
Hans plan med at fa alle til at holde af mig virker ikke, -
- fordi ingen ønsker min hjælp.
Jeg vil virkelig gerne gøre gengæld.
I løber jo alle en risiko ved at have mig boende her.
Jeg vil gerne lære...
Der må da være nogen, der behøver hjælp... McKay ser ikke så godt.
Ja, jeg har været hos McKay og hos Martha og Chuck og Vera.
Ingen har brug for hjælp.
Alle mener, andre har brug for hjælp.
Det var jo det, Tom sagde. så er han vel glad...
så i det mindste for at bevise, at han har uret.
måske kan De alligevel hjælpe til her.
Men Ginger, vi har da ikke brug for noget.
Hvad med noget, I ikke har brug for?
Noget vi ikke har brug for?
Noget, som I gerne vil have lavet, men som ikke er nødvendigt.
Hvad i alverden skulle det da være?
måske stikkelsbærbuskene? - Stikkelsbærrene har det fint, tak.
Ikke dine, men de selvsåede i det høje græs?
Men det stykke dyrker vi jo ikke. - Netop.
Men hvis der bliver luget, hvem ved? måske vil buskene en dag bære frugt?
Ja, det er sandt. Hvem ved?
Nuvel, min pige.
Deres hvide hænder skal hermed luge mellem de vilde stikkelsbærbuske!
sådan skal det være! - Tak.
Lug omkring dem sådan her. Bare vær forsigtig.
Ah, nej!
Efter at et par af de vilde stikkelsbærbuske -
- havde ladet livet for Graces hvide, men uøvede, hænder, -
- begyndte det at gå en smule bedre med lugningen og byen.
Det viste sig faktisk, at det ikke var så fa ting, -
- som folk i Dogville ikke havde brug for.
Ben havde ikke et hjem, så Graces hjælp i "hjemmet" -
- var absolut unødvendig, -
- men han fandt sig i det og indfandt sig -
- med forbløffende punktlighed, -
- på trods af de uforudsigelige arbejdstider i transportbranchen.
Olivia havde ikke brug for nogen til at hjælpe June på toilettet, -
- da de hidtil havde klaret sig med Olivias udmærkede blesystem.
Havde McKay manglet en samtalepartner, -
- var han selvfølgelig gået ud i byen efter én.
Det var ikke af nød, han lod Grace sidde hos sig i sin mørke stue -
- med den draperede væg -
- til lange samtaler om det undervurderede lys på østkysten.
Martha ville ikke belaste sognet -
- med at slide på orglets pedaler og blæsebælg.
Hun øvede sig, uden en tone forlod orglet -
- og behøvede derfor ikke nogen til at vende sider for sig.
Og Bill Henson havde da slet ikke brug for nogen til at læse med sig.
Familien havde taget Grace ind for hendes egen skyld.
Selvom Liz' hænder havde det bedre takket være Graces rad, -
- havde Thomas Edison, der var læge, ikke brug for pleje -
- eller hjælp med pillerne i det hemmelighedsfulde medicinskab.
Chuck var stadig ikke "bidt på krogen, " som Tom udtrykte det.
"Bidt på krogen?" De er vel nok arrogant. Arrogance er det værste.
Han kan ikke lide mig. Og han har al mulig ret til at have det sådan.
Ja. Heldigvis har jeg forberedt en "trojansk hest."
En hvad? - "Trojansk hest." Vi må ind via Vera.
Der skal holdes et foredrag i Georgetown i morgen -
- af en eller anden professor.
Et eller andet intellektuelt...
Men ikke så intellektuelt, han ikke kan turnere i provinsen.
Vera vil gøre alt for at komme med.
Men hun har ingen til at se efter Achilles.
Hun stoler på pigernes boglige evner, -
- men hun tør ikke lade dem være alene med den lille.
Jeg har sagt til hende, De vil se efter ham i morgen.
Jeg vil prøve at opholde hende på vejen hjem, -
- og med lidt held kommer Chuck hjem før hende.
så må De bruge tiden til at ændre hans syn på Dem.
Jeg vil med glæde passe Achilles.
Han kan bare ikke lide mig...
Tom var virkelig betaget af denne usædvanlige og mystiske pige.
Selvom hun ikke afslørede spor om sin fortid, -
- for ikke at sætte nogen i fare, -
- passede hun som fod i hose ind i Toms opdragende mission i Dogville.
Tom var tilfreds.
Grace havde hængt over afgrunden, og han havde reddet hende.
Det gav ham en helt ny følelse af kontrol over det modsatte køn, -
- og hans følelser udløste det bedste i hans spirende kærlighed.
Det er Dahlia, Olympia, -
- Diana, Athena, -
- Pandora, Jason, Achilles.
Smut ud og leg.
Deres børn er dejlige. - De er gode børn.
Og jeg elsker dem.
Tal ikke så pænt om børnene. Jeg har så let til tarer, -
- bade i sorg og glæde.
Hej, Vera. Skal vi køre? - Jeg er klar.
Tak, fordi De lagde kortet frem. Hvordan vidste De det?
Sidst jeg så termokanden, la kortet ved siden af den, -
- så da jeg så termokanden, men intet kort, tænkte jeg, at...
De er en sød pige, Grace. Lige så sød som frøken Laura.
Hvem er frøken Laura? - Du talte over dig, Ben.
Jeg tror, frøken Laura er, hvad Ovid kaldte en mænade.
nå, sådan!
De må ikke være flov. Alle har ret til at leve livet så godt, de kan.
Jeg er sikker på, at den slags damer er til stor glæde for mange mænd.
Det er ikke noget, jeg er stolt af. Det er det virkelig ikke.
Jeg ved godt, hvad De laver her. - Gør du?
De vil have folk til at kunne lide Dem, så De kan blive i byen.
Du er en klog dreng. Jeg kan godt lide Dogville.
Skal jeg læse lidt for dig? Skal jeg fortælle dig om kyklopen?
Jeg kan ikke lide kyklopen. Det er pænere med to øjne...
...som Deres.
Hvis De vil, min mor skal kunne lide Dem, skal De bare være sød mod mig.
Du skulle hellere hjælpe til.
Mor siger, jeg ikke behøver at arbejde. Kun med hjernen.
Hvis jeg beder dig om det? Vil du ikke nok?
Okay.
Hvad gør De her? Jeg har sagt, vi ikke har brug for Deres hjælp.
Hun passer mig og Achilles. - Stille! Ud med jer! Alle sammen!
Det samme idioti. De ville have klaret sig godt i antikkens verden.
Hvordan går det ellers med narreriet?
Jeg prøver ikke på at narre nogen.
Nej, jeg mener Dogville. Har byen snart fået narret Dem?
Jeg troede, De antydede, at jeg var ude på at udnytte byen.
Gid det var så vel!
Dogville er en rådden by.
Jeg ville ikke savne den, hvis den skred ned i kløften.
Jeg kan ikke se charmen her.
Men det synes De at kunne?
Indrøm bare, at De er faldet for Dogville.
For træerne, bjergene, de simple mennesker.
Hvis det ikke har narret Dem, så har kanelen det sikkert.
Den satans kanel i de stikkelsbærtærter!
Dogville har alt det, De drømte om i storbyen.
De er værre end Tom... Hvad ved De om mine drømme?
De er selv fra byen, ikke sandt?
Det er længe siden. Jeg er ikke så naiv længere.
Folk er grådige bæster alle steder.
I en lille by kan de bare ikke æde sig ihjel.
Det er derfor, De vil af med mig, -
- fordi jeg minder Dem om det, De selv kom for at finde?
Ud af mit hus! Moses kan ikke lide Dem, og jeg kan ikke lide Dem!
Ungerne bliver skøre nok af deres mors undervisning.
Kapitel tre, hvor Grace gør sig skyldig i en ufin provokation.
De to uger var gået hurtigt. Grace havde haft det godt.
Hun holdt af dem alle.
også dem der havde vist hende modvilje og fjendtlighed, -
- selvom hun ikke havde vundet dem alle helt eller bare halvt.
Hun var glad for Dogville og havde vist byen sit ansigt, -
- sit sande ansigt, men var det nok?
Under McKays lange foredrag samme aften ransagede hun sig selv.
Om grunden var selvransagelsen eller uro for sin fremtid, -
- så gjorde den ellers så elskelige Grace sig skyldig i en provokation.
så De er enig i, at første gang De så vinduerne i St. Bridget, -
- levede de ikke op til deres ry?
Jeg tror ikke, det er kirkens placering, der er noget i vejen med.
måske er det bare lyset i Los Angeles -
- og glasmosaikkerne i vinduerne, der på en made kolliderer?
Det kan jeg huske, jeg tænkte.
Jeg tror, vi har snakket nok om, hvordan vi husker, ting har set ud.
Hvad med at snakke om noget, vi kan se her og nu?
Der er jo ikke meget at se heromkring. Det er en ussel by!
Lad os tale om udsigten.
Jeg går ikke så meget ud.
De ved, solen og min hud...
I går gik jeg mellem Chucks æbletræer.
Hvis man går helt hen til skrænten, så kan man se uden om Bens garage, -
- og så kan man se Deres hus fra siden mod kløften.
Jeg var ikke klar over, at der var et vindue bag draperingen.
Et stort vindue.
Der må være en vidunderlig udsigt. må jeg trække gardinerne fra?
De er ikke så dum, frøken Grace.
De er ikke dum.
De bemærkede, at gardinerne er svære at trække fra.
Undskyld.
Det betyder selvfølgelig, at de ikke bliver brugt særligt ofte.
Men udsigten er skøn. For ikke at sige fortryllende.
Spørg, hvorfor en mand, der elsker lyset, -
- har hængt disse tunge gardiner op.
Ja, jeg er blind.
Ikke svagtseende eller nærsynet.
Blind.
Vær venlig at gå.
Og lad mig være blind alene.
I Schweiz kalder man det "Alpenglühen".
Det er det lys, der bliver kastet tilbage fra de højeste toppe, -
- nar solen er gået ned bag bjergene.
Og nu er det væk.
Det var i tavshed, at Dogvilles beboere mødte op i missionshuset -
- nøjagtigt to uger efter, den smukke flygtning var kommet.
Grace stod ved siden af Tom og så dem samles.
Hun vidste, det måske var sidste gang, hun så de velkendte ansigter.
Hun havde mindst to af dem imod sig, og én var allerede for mange.
Velkommen, gode borgere i Dogville.
Der er nu gået to uger, og det er tid til at afsige jeres dom.
Skal hun være til stede, mens vi voterer?
Da Grace kom her, gjorde hun intet forsøg på at skjule sin svaghed, -
- så jeg synes, vi skal være ærlige og sige, -
- hvis vi ønsker, hun skal rejse.
Fru Henson har ret.
Ingen skal forhindres i at tale frit af høflighed.
Jeg venter oppe ved minen. Hvis I beslutter, jeg skal rejse, -
- så tager jeg stien over bjerget, mens det er lyst.
De ting, jeg har lånt... Vil De levere dem tilbage, hvor de hører til?
Ingen behøver at se mig, før jeg går.
Martha, hvis De ringer med klokken, så forstår jeg.
Jamen, hvordan skal jeg ringe med klokken?
Ring én gang for hver stemme, der lader mig blive.
Jeg tæller, og hvis jeg ikke hører femten slag, så tager jeg af sted.
Tom brænder for at tale hendes sag, men jeg synes, han har talt nok.
Vi respekterer hans synspunkt. Han må også respektere vores.
Grace tog sin bylt under chatollet for at skifte til sit eget tøj.
Hun opdagede, at nogen havde åbnet den og efterladt et brød.
Ved siden af la et stykke papir. Det var et kort, Tom havde tegnet.
Han havde vidst, hvor bylten var og havde lagt det der.
Det viste stien over bjerget. De farlige steder -
- var vist med gruopvækkende og sjove små tegninger.
Men der var mere. Adskillige andre havde fået samme idé.
De havde smuglet gaver ind til hende.
Jasons elskede lommekniv la der, nypudset og funklede.
En tærte fra Mor Ginger og Gloria. Tøj, tændstikker og en salmebog.
Grace slog op på salme 18, der altid voldt Martha problemer.
I bogen la en endollarseddel. Det kunne Martha ikke have ydet alene.
Grace havde venner i Dogville, det var sikkert.
Om der var fa eller mange betød intet.
Grace havde blottet sin strube for byen.
Til gengæld havde byen skænket hende en stor gave, nemlig venner.
Ingen gangstere kunne tage mødet med byen fra hende, -
- om de så brugte alverdens våben.
Selvom hun ikke skulle høre femten slag, vidste hun, -
- at hun betød noget, og at hendes besøg havde haft betydning.
Lille måske, men dog et spor, som hun havde sat.
Det første spor i sit unge liv, som hun var stolt af.
Grace stivnede, da klokken ringede.
"Fjorten," talte Grace.
så havde McKay måske stemt på hende alligevel?
Og hvis han havde, hvorfor så ikke også Chuck?
Alle sammen? - Og Chuck.
Alle sammen. Jeg tror, de kan lide Dem.
Kapitel fire, "Glade dage i Dogville"
Foråret og forsommeren var en lykkelig tid for Grace.
Martha ringede hver time og ledte hende, -
- så hun kunne være McKays øjne, -
- Bens mor, -
- Veras veninde, -
- og Bills hjerne.
En dag fandt Grace på at træde på pedalerne til bælgen -
- for at fa Martha overtalt til at spille lidt, -
- bare for at tømme bælgen, så den ikke skulle blive ødelagt.
Nu var de stiltiende enige om, -
- at nar Grace trådte pedalerne, behøvede Martha ikke føle skyld.
Toms far, den gamle læge, som hver dag frygtede en ny sygdom, -
- og som konstant udsatte sig selv for simple motoriske prøver, -
- matte hun være streng overfor og fortælle ham, at han intet fejlede.
Nu, hvor beboerne havde vedtaget, at alle skulle give efter evne, -
- fik hun løn. Ikke meget, men nok til at spare op -
- til at kunne købe den første af de syv små figurer, -
- der havde stået så længe og samlet støv i butiksvinduet.
Grace drømte om, at hun, med tiden, ville kunne købe dem alle.
Langsomt begyndte de hvide hænder at ligne et par hænder, -
- der kunne have tilhørt hvem som helst i et landsbysamfund.
Tre uger senere flyttede hun i triumf ind i det hus, -
- Tom og Ben havde sat i stand: Det gamle malmværk.
Her stod engang byens malmknuser, -
- men nu var kun det tunge svinghjul tilbage.
Tak.
Det er det, jeg mener med transportbranchen...
Frøken Laura havde smidt den ud. En god seng på et forkert sted.
Men med en lastbil... Man skal ikke gøre nar ad transportbranchen.
De har ret, Ben. Det skal man ikke.
Grace...
Hvad er der?
Jeg tænkte egoistisk, da jeg stemte for, -
- at De skulle blive i Dogville.
Hvad var det?
Det var en lettelse, da De kom, og De var den, mændene kiggede efter.
Tom og alle de andre. Jeg har mattet stå model til det så længe.
Jeg orkede det faktisk ikke længere.
Mændene vil altid kigge efter Dem, Liz.
Det ved De vist godt.
Jeg mener det. De er smuk. - Tak.
Det allersidste nye, nu sommeren var på sit højeste, var, -
- at Grace havde fået lov til at gå med Chuck i æbleplantagen.
Og hver dag klokken fem -
- kunne hun se, at McKay faktisk havde ret:
Skyggen fra spiret ramte virkelig Mor Gingers butik.
Men i dag fortalte klokken ikke kun, at det var tid til at købe ind, -
- men også, med et signal som ingen forvekslede med timeslagene, -
- at nogen var kørt ind ad Canyon Road fra Georgetown.
For første gang var lovens håndhævere kommet til Dogville.
Godaften, hr.
Er byen ikke større?
Er der et rådhus? - Nej.
Jeg skal sætte en plakat op.
Vi har missionshuset. Kan det bruges? - Ja.
Hvad har hun gjort? - Hun er bare forsvundet.
Der er vel nogen, der savner hende. Hun blev vist sidst set heromkring.
Vi sætter dem op i området.
Hvis nogen ser hende, skal de gå til politiet?
Det er jo nok meningen.
Hvad sker der?
Hvem er det? Er det Grace?
De sætter dem op i hele området.
Disse gangstere giver ikke op uden videre.
Nu hænger plakaterne over hele området.
Ingen har mistanke til, at hun er her.
Jamen, det var en politimand. Er det ikke vores pligt at reagere?
Undskyld. Jeg hoster, nar jeg bliver nervøs.
Hun har jo ikke gjort noget.
Jeg synes, I skal stemme igen. - Hvorfor?
Vi kan ikke altid lade alting bero på afstemninger.
Hvad siger I?
Er der nogen, der har fået kolde fødder på grund af et stykke papir?
Kapitel fem: "Fjerde juli-fest trods alt"
så kom den fjerde juli med store skyer af blomsterfrø, -
- der dalede ned over Elm Street i aftensolen.
Det var en festdag, og ingen ville bekymre sig om de hårde tider.
Grace standsede tilfreds uden for Mor Gingers butiksvindue.
Der var kun to af de små figurer tilbage, -
- de to, hun endnu ikke havde sparet nok op til at kunne købe.
Det ser fint ud, piger.
Kunne De ikke tage et par timer med mig i plantagen igen i dag?
Solen skinner så dejligt dernede. - Chuck, det er fjerde juli.
Hvad far Dem til at tale om solskin?
Er De blevet romantiker som jeg?
Vi skal more os.
Og sulte til vinter? - Selv Ben har taget fri i dag.
Hej, Tom. - Grace, har du tid?
Nu?
Ja, jeg har noget interessant at fortælle Dem.
så skal det være kort.
Jeg gør mig så mange tanker. - Det må være meget trættende.
Jeg mener jo, jeg har lavet en ret god analyse af folkene i byen her.
Jeg tror, jeg forstår dem... på en dybere made.
Men nar jeg så prøver at afkode Dem, så kommer jeg ingen vegne.
Liz er jo ret let at gennemskue.
Og det er rigtigt, at jeg følte mig tiltrukket af hende, -
- men fordi jeg kan se lige igennem hende, sådan intellektuelt, -
- så forstår jeg, at det må have været en rent kødelig lyst.
Men med Dem...
...er det mere... mere indviklet.
Hvad er det, De prøver at sige?
Jeg må have styr på det først...
Prøver De at sige...
...De er forelsket i mig?
Nej, jeg ville ikke...
"Forelsket" er jo...
Det er et stort ord... Ja.
Ja.
Det er jeg glad for.
Fordi...
...jeg tror, jeg er forelsket i Dem.
Det er meget interessant, ikke?
Altså, interessant sådan rent psykologisk.
Kaldte de på Dem? Jeg tror, de kaldte på Dem.
Jeg hørte dem ikke.
Nej...
De må nok hellere se at komme tilbage alligevel.
Vi ses til brylluppet... jeg mener festen!
Amerika! Amerika!
Guds nåde for vort land
og krone dig med broderskab
fra kyst til gylden kyst
Bravo!
I ar har jeg ingen noter med, for jeg vil ikke foregive at kunne læse dem.
Det giver mig anledning til at gå direkte til talens emne:
- Nemlig Dem, Grace.
De har gjort Dogville til et vidunderligt sted.
Jeg hørte endda, at nogen havde set vores sure ven Chuck på gaden, -
- og han havde faktisk smilet!
Jeg har aldrig set Deres smil, Grace, men jeg kunne let beskrive det, -
- for det ejer alle de farver, der brydes i verdens fineste prisme.
Deres ansigt er sikkert lige så smukt. Er det det, Tom?
Ja, det er det. - Det tror jeg gerne.
Vi er stolte over at have Dem blandt os.
Tak, fordi De har vist os, hvem De er.
Skal for Dem, Grace! Bliv hos os, så længe De lyster.
Skal jeg holde for Dem?
En politibil er netop drejet op ad Canyon Road.
Skal jeg ringe med klokken? - Nej, Grace har nok hørt det.
Vi skal nok slippe af med dem i en fart. Bare rolig.
Jeg skulle selv til fest, men det her var vigtigt.
Jeg skal sætte en ny plakat op.
Det er hende damen igen. Ikke så mærkeligt, hun er forsvundet.
Hun er efterlyst for flere bankrøverier på vestkysten.
Hvornår skete disse røverier? - Inden for de sidste par uger.
I hører ikke meget nyt heroppe?
Min fars radio spiller kun musik.
Jeg ved kun, at hun er farlig.
Og hvis nogen hører noget, skal de ringe til os med det samme.
Det star i loven.
To uger. Det kan ikke være vores pige, Tom.
Nej, hun har været her hele tiden. Hun kunne ikke have gjort det.
Nej, der rigtigt, Tom, men det er nu alligevel en ubehagelig situation.
Grace var den samme, og det var byen også.
At gangsterne fabrikerede anklager mod Grace, -
- for at uskadeliggøre hende, kom ikke uventet, -
- men alt havde ændret sig en smule. Igen.
De har den samme lille forhøjning på den anden side af rygsøjlen.
Jeg kan kun formode, -
- at den hører til på deres krop, men De er jo lægen.
Det er vel usandsynligt, at en cancer skulle udvikle sig så symmetrisk?
Hr. Edison... vi har talt om det så mange gange!
Jeg tror, De må acceptere, -
- at De er en usædvanlig rask ældre herre.
Jeg hviler mig alligevel.
Vi ses i morgen. - Det håber jeg.
Hvad sagde de?
Ja, Altså...
Intet har jo ændret sig som sådan.
Men ved ikke at gå til politiet følte de sig som lovbrydere.
Jeg bør rejse. Nu må det være nok.
Jeg har foreslået det modsatte. - Det modsatte?
Forretningsmæssigt set...
Forretningsmæssigt set er din tilstedeværelse blevet dyrere, -
- fordi det er blevet mere risikabelt at have dig her.
Ikke at de ikke vil have dig. Der skal bare være en...
...modydelse.
Noget for noget. - Du lyder ligesom gangsterne.
Det er også blevet mere værd for dig at være her i byen.
Med alle de plakater hængende rundt omkring -
- er der ikke andre steder, du kan skjule dig.
Hvilken modydelse foreslår du så?
De ville, du skulle arbejde længere.
Men jeg foreslog, at du i stedet besøger folk to gange dagligt.
Det ville se godt ud, uden at blive meget mere besværligt.
Det er bare en made at undgå ubehageligheder.
Det lyder lidt mærkeligt... og svært at praktisere.
Det syntes jeg også først.
Martha vil ringe med klokken hver halve time, -
- så du kan holde rede på dit nye skema.
Og så vil de alle lade mig blive? - Nej.
Fru Henson synes også, du skulle have mindre i løn.
Bare en symbolsk nedgang.
Ordet "farlig" på plakaten bekymrede hende.
Jeg vil gøre hvad som helst. Hvis jeg skal arbejde hårdere, -
- er jeg selvfølgelig villig til at gøre det.
Vil de foretrække, jeg forlader byen? - Selvfølgelig ikke.
Tror du, det er til fælles bedste? - Det ved jeg, det er.
Jeg er nødt til at fa sovet. Nu far jeg endnu mere travlt.
Undskyld.
Tom...
Der er noget, jeg må vide?
Kortet, du fik af manden i bilen. - Ja?
Har du vist det til nogen?
Tror du, jeg er helt idiot? Det har jeg da brændt for længst.
Hvor er jeg dum! Selvfølgelig gjorde du det.
Glem det. - Nej, det kan jeg ikke.
Jeg kan ikke holde ud, at jeg tvivler på dig.
Undskyld. Godnat.
Alle var egentlig imod, at Graces arbejdsbetingelser skulle ændres, -
- nar emnet en sjælden gang kom på tale.
Ben havde i sympati med hende nægtet at modtage mere hjælp, -
- og Grace var taknemmelig, selvom han var fuld, da han sagde det.
Men Graces arbejdsbyrde steg fra minutter til timer og til dage, -
- og uanset om ideen med at hæve Graces ydelser -
- var rimelig eller berettiget, -
- gjorde det ingen lykkeligere. Snarere tværtimod.
Grace! Du må være mere forsigtig.
Liz var ikke særlig forsigtig, men hun ødelagde ikke glassene.
Hr. Henson arbejder så hårdt -
- for at fjerne sporene fra støbningen, og det gør glasset svagt.
Det sker ikke igen. Jeg skal nok betale for glasset.
Selvfølgelig skal du ikke betale for glasset. Vi kommer over det.
Hun hastede videre for at hjælpe Chuck med at luge omkring træerne -
- for at holde de utrættelige mus væk.
Grace tog smutvejen mellem stikkelsbærbuskene, -
- men blev stoppet af et råb.
Grace! - Ja?
Ah, nej!
Jeg så ikke, De lige havde revet stien.
Det er ikke så meget det, at jeg har revet. Det er meningen, -
- man skal gå uden om buskene. Det ser jeg helst, ved du.
Jeg troede, kæderne var sat op for at lave en sti?
De skal beskytte buskene. Der er ikke nogen sti.
Men alle går denne vej.
Ja, men de har boet her i årevis. Du har ikke boet her ret længe.
Mener De, at jeg har mindre ret til denne smutvej, -
- fordi jeg ikke altid har boet her?
Nej, selvfølgelig ikke.